Sisaruksista huolehtiminen on sinun ikäisellesi turhan iso taakka.
Olet onnistunut Helenin ja Tibbyn kanssa, mutta et itsesi.
Mitä väkeä ne Wilcoxit ovat, Margaret? En ymmärrä.
En tiedä sen enempää. Tapasimme Saksassa. He kutsuivat käymään.
Tibby sairastui ja Helen meni.
Minä ja Paul rakastuimme.
- Tiesitkö Paulin suhteesta tyttöön? - He eivät rakasta enää toisiaan.
Johtavatko tunteet huolimattomuuteen?
- Olitko konsertissa? - Olin.
- Hän otti sateenvarjoni. - Hyvänen aika. Olen pahoillani.
- Asumme täällä. - Neiti Schlegel!
Wilcoxit muuttivat vastapäiseen taloon.
- Haluan antaa muiston ystävyydestä. - En halua joululahjaa.
Herra Wilcox lienee aika itsenäinen?
Erittäin hyväluonteinen, eikö vain?
Tulkaa kanssani Howards Endiin. Haluan teidän näkevän sen.
Antakaa anteeksi. Tulin sittenkin.
- Ruth? - Ihana yllätys.
Neiti Schlegel, meidän on siirrettävä retkeämme.
Kaikkivaltias Jumala ottakoon suuressa armossaan-
- maan päältä poisnukkuneen sisaremme luokseen.
Me laskemme hänen ruumiinsa maahan-
- sillä maaksi on hän jälleen tuleva -
- varmuus ylösnoususta iankaikkiseen elämään-
- herramme Jeesuksen Kristuksen -
- joka muuttaa ruumiin -
- ja meistä tulee Hänen kaltaisiaan Hänen kaikkivoipaisuudessaan-
- ja Hän altistaa kaiken itselleen.
- Herra Wilcox, otan osaa. - Neiti Schlegel, kovin ystävällistä.
Hyvä on.
- Posti tuli, isä. - Kiitos. Laske se pöydälle.
- Maistuiko aamiainen? - Kyllä, kiitos.
- Charles kysyi, haluatko lehden. - Ei, luen sen myöhemmin.
- Soita kelloa, jos tarvitse jotain. - Minulla on kaikki.
Isä ei syönyt mitään.
Nyt minä en ymmärrä.
Se on hoitokodin emännän saatekirje.
Toinen on äidiltänne, sinetöitynä.
En ymmärrä. Kuka on neiti Schlegel?
- Neiti Schlegel? - Hän oli hautajaisissa.
- Hän kävi äitinne luona. - Äidin ystävä.
- Niin. - Mitä siinä lukee?
"Haluan antaa Howards Endin neiti Margaret Schlegelille."
Mitä?
Ei päivämäärää eikä allekirjoitusta.
Se on lähetetty hoitokodista.
Se ei voi olla laillinen.
- Lakimiehet jakavat talot. - Anna se hänelle, Charles.
Sehän on lyijykynällä kirjoitettu.
Tiedämme, ettei se ole laillisesti sitova.
Ei hän tosissaan halunnut antaa taloa.
- Se ei ollut hänen tapaistaan. - Olisiko neiti...
- Olisiko hän voinut... - En usko.
- Et usko mitä, isä? - Että hän olisi...
Että hän olisi vaikuttanut. Ei. Minusta kysymys on siitä...
Mikä äitinne kunto oli, kun hän kirjoitti tämän.
Hän ei olisi jättänyt taloa ulkopuoliselle.
- Ei olisikaan. - Entä neiti Schlegel?
Hän varmaankin tietää. Äiti kertoi. Hänhän kävi hoitokodissa.
Miten kamala nainen. Hän tulee ajamaan meidät pois.
Kunpa tulisikin. Hoitaisin hänet.
Hän ei ole tulossa. Olette tylyjä neiti Schlegelille.
Äitinne piti hänestä ja hän oli ystävällinen äidillenne.
- Se Paul-juttu oli skandaali. - Siitä ei puhuta enää.
- Hän on rehellinen. - Ne krysanteemit...
- Ja tuli hautajaisiin. - Miksi ei?
Ehkä ei olisi pitänyt lähettää niitä kukkia.
- Se voi olla tapana Saksassa. - Unohdin Saksan.
Hän on vain puoliksi saksalainen.
Entä tuo kirje? Ei kai hän vaadi Howards Endiä?
Äitinne ei ollut oma itsensä, kun kirjoitti kirjeen.
Siinä kaikki.
Charles, ottaisin lehden nyt.
- Kunpa hän tulisi tänne. - Anna se lehti.
- Ole hyvä, isä. - Kiitos, Evie.
Voi, sinä palasit!
Kerron sinulle, miten mahtavaa...
Tarjoamme sen hetken kuluttua. Nancy?
Sen jälkeen menimme...
- Helen, kerroinhan rouva Wilcoxista? - Niin. Se oli ikävää.
Hänen poikansa Charles kysyi-
- oliko hän sanonut antavansa minulle jotain.
Se oli kovin ystävällistä. Tunsimme hyvin lyhyen ajan.
Sanoin hänen puhuneen joululahjasta joskus, mutta se unohtui.
- Toivottavasti Charles ymmärsi. - Sitten hänen miehensä kirjoitti.
Hän kiitti minua ystävällisyydestä-
- ja sanoi toivovansa, ettei tuttavuutemme pääty...
- vaan että tapaisimme Evietä joskus.
Pidän herra Wilcoxista. Hän tekee ahkerasti töitä. Kumia.
Mustien afrikkalaisten tappamista Kongossa.
Kysy hurskailta ystäviltäsi. Naiset eivät ymmärrä taloutta.
- Herra Wilcox ei ole murhaaja. - Miten he saavat kumin puista?
He keräävät alkuasukkaita leireihin-
- ja pakottavat keräämään kumia puista.
Ampuvat, jos yrittävät paeta.
Sanoitko, että hän johtaa "Imperial Rubber Companya"?
- Se ei ole Kongossa. - En muista. Hän tappaa varmasti.
- Se ei ole hauskaa. - Halusin kertoa, Helen...
Herra Wilcox antoi minulle vaimonsa hopearasian.
Eikö olekin anteliasta?
- Se saa minut pitämään hänestä. - Mukavaa.
Se ei liene afrikkalaisesta hopeakaivoksesta.
Joku sitäkin kaivaessa kuoli.
Helen, näin juuri Charles Wilcoxin.
He ovat muuttamassa pois. Mitä tuumit siitä?
Mikä hätänä, Len? Et ole ollut oma itsesi viime aikoina.
- Rakastathan minua yhä? - Jacky, tiedät, että rakastan.
- No, mitä nyt? - Minä vain...
- Kai sinä hoidat kaiken oikein? - Sanoinhan, että hoidan.
- Älä ole vihainen. - Enkö ole sanonut niin?
- Cecile kertoi kamalan tarinan. - Miten se liittyy minuun?
Ei mitenkään, kulta. Älä ole vihainen.
Ei ole oikein, että me vain teeskentelemme.
- Kai sinä hoidat sen? - Et kai kysy sitä taas?
Minä lupasin, että nain sinut kunhan täytän 21.
- Ei kestä enää kauan. - Tiedän sen.
Kun mies lupaa... Jos veljeni tietäisi meistä...
Eikö huolia ole riittävästi?
Toinenkin on rikki. Kävelin 10 kilometriä...
- Saan potkut, jos joku huomaa. - Anteeksi.
En pysty hengittämään täällä. Liian ahdasta.
- Mitä sinä soitat? - Eikö ole kaunis?
- Ei. Päätäni särkee. - Te aiheutatte riitelyllä päänsärkyä.
Minulla on toinenkin.
- Meg! - Lakatkaa riitelemästä!
Mitä kirjeessä lukee, Meg?
Muistutus siitä, että on muutettava toukokuun loppuun mennessä.
Tiesin tämän olevan tulossa, mutta järkytyin.
Hyvänen aika. Minne me muutamme?
- Emmeköhän me jotain löydä. - Onneksi meillä on sentään rahaa.
- Mitä nyt? - Tämä rouva...
Onko minulla kunnia puhutella neiti Margaret Schlegeliä?
En tiedä, miksi olen niin järkyttynyt.
Tämä on ollut onnellinen koti.
Meg!
Hyvää päivää, olen neiti Schlegel.
Hyvää päivää. Puhunkohan neiti Margaret Schlegel...
Etsin miestäni, herra Bastia, joka on uskoakseni käynyt teillä.
- Kaikki hyvin, Annie. Kiitos. - Kyllä, neiti. Olen pahoillani.
- Rouva... Anteeksi. - Bast, neiti. Rouva Leonard Bast.
Kuten neiti Schlegel kuuli jo minun sanovan kahdesti.
- En nyt ihan ymmärrä. - Mitä tämä hälinä on?
Eikö täällä saa rauhassa soittaa pianoa?
- Ettekö kertoisi, mistä on kyse? - Luulisin-
- että selittämisen paikka on teillä.
Nyt minä en ymmärrä.
- Tämähän on teidän korttinne? - Kyllä.
Selittäisittekö, miten se oli miehelläni?
Missä hän on nyt? Haluan puhua hänen kanssaan.
- Täälläkö? - Emme tunne miestänne.
- Emme tunne ketään herra Bastia. - Tunnettehan.
Se sateenvarjoheppu Prince Regent's Hallista.
Helen vei varjon, Meg toi tänne ja täti pelkäsi vievän hopeat.
- Anteeksi. - Ettekö muista?
Kukaan ei vienyt mitään, eikä ketään syytetä.
- Herra tässä sanoi... - Tulkaa ottamaan teetä.
Emme me ajatelleet niin.
- Len ei varastaisi edes hiilenpalaa. - Hän oli täällä vain hetken.
- Tulkaa toki sisälle? - Ei, kiitos. Haluan vain Lenin.
Ymmärrän nyt erehtyneeni. Mitä hänestä on tullut?
- Tibby! Mene pois. - Älkää itkekö.
Luulin mieheni olevan täällä.
- Miksi? - Hänellä oli korttisi.
- Eikö pitäisi ilmoittaa poliisille? - Ei, ei. Kiitos, neiti. Anteeksi.
Antakaa minun mennä. Voinko saada kortin takaisin?
- Toki. Miksi? - Len suuttuu jos saa tietää.
Hyvänen aika. Ei kai lyö teitä?
Minun Leninikö? Kajoaisi minuun?
Hyvänen aika. Pyydän anteeksi.
- Kuinka omituista. - Naisparka.
- Kaikki on hyvin, Annie. - Hyvä on, neiti. Kiitos.
Voi Helen...
Tuntuu siltä kuin eläisimme aivan suuren hornan laitamilla.
En haluaisi sulkea silmiäni siltä, mutten haluasi elääkään siinä.
Tekeekö se minusta ilkeän ja itsekkään?
Ystävämme Wilcoxit tahkoavat surutta rahaa siitä hornasta.
- Ei sentään. - Tuo ei ole reilua.
He elävät maailmassa, eivät sen päällä tai sen alla.
- Älä pilkkaa, Tibby. - En jaksa sitä enää.
Vihaan todisteita. Vihaan hölinää. En halua ottaa kantaa.
Reagoin tunteisiin. Ne ovat ainoa ohjenuorani.
Niin minustakin. Henkilökohtainen on tärkeää.
- W: n perhe ei ajattele niin. - Jopa hekin kohtaavat sen.
Meg-kulta, siinä olemme eri mieltä.
Minä olen nähnyt, kuinka he toimivat kriisissä.
Tosin hyvin pienessä ja mitättömässä.
Heille henkilökohtainen on vain tuulenpyörre, jota ei tarvitse nähdä-
- vaikka se kaataisi kumoon. He kehittävät toimintatapoja-
- jotta tuulenpyörteet eivät vaikuttaisi tulotasoon.
He eivät huomaa, että tärkein voima on näkymätöntä.
Sanoit heidän kohdelleen rouva Wilcoxia hyvin.
- Niin. - Heissä on siis oltava jotain hyvää.
- Niin. - Tämä on todella vaikea kappale.
Voitteko kuvitella, että hän kirjoitti sen kuurona.
- Tibby, milloin palaat Oxfordiin? - Tulin juuri. En ehkä palaa.
- Sinun on palattava. - Et elä perinnöllä.
- Teidän perintönne elättävät teidät. - Sinä olet mies.
Sinun on tehtävä töitä. Se on universaali voima.
Sinähän et halunnut ottaa kantaa. Piti välittää vain tunteista.
En tiedä, mitä ajatella.
Toivon, ettette ilmaisisi itseänne pianolla. Se on kuluttavaa.
- Älä nyt, Meg. - Se on vain Beethovenia.
Se nainen sai minut järkyttymään.
Ja se kirje.
Missä me asumme? En haluaisi muuttaa.
Olen elänyt täällä koko ikäni, ja nyt tähän tulee kerrostaloja.
Miten heillä on oikeus tehdä niin?
Vaikka he omistavatkin nämä. Se ei ole oikein.
- Tiedän, että löydämme... - Niin herra W. hoitaisi.
- Anna Megin olla. - Niinpä.
Kun on minun suunvuoroni, minut hiljennetään. Kun minua...
Menen huoneeseeni. Pääni räjähtää. Anteeksi.
- Onko tuo herra Bast? - Voi olla.
- Se on varmasti hän. - Annie, teetä kolmelle.
- Juotteko olohuoneessa? - Kyllä.
Ei käyttäydytä tyhmästi.
Hän lienee nolona. Haluan hänen rentoutuvan.
Hän ilahtuu, kun rouva Bastin käynti ei haitannut.
Olen tosissani. Häntä ei kohdella kuin sosiaalista koetta.
Hän ei soittanut kelloa. Hän tuntee itsensä kokeeksi jos avaamme.
Ole nyt hiljaa.
- Niin? - Hyvää päivää.
Muistanette edellisen tapaamisemme.
- Emme ihan. - Muistamme osan.
Varastimme sateenvarjonne konsertissa.
- Niin. Se oli Beethovenin viides. - Katsomme aina sen.
- Muistan varastaneeni varjonne. - Epähuomiossa.
Arvannette, miksi tulin nyt.
- Onko se taas kateissa? - Ei. Ei se haittaa.
- Anteeksi. Tulisitteko sisälle? - Kiitos. Selittäisin mielelläni.
Tulkaa juomaan kanssamme teetä.
- En halua tunkeilla. - Tulkaa nyt toki.
- Kiitos. Tulen mielelläni. - Tänne päin.
- Teidän jälkeenne. - Kiitos.
En vieläkään ymmärrä.
Lähdin kävelemään. Siinä kaikki.
- Kävelin koko yön. - Niinkö?
- Kävelittekö? - Kyllä.
Kun olin poissa, rouva Bast tarvitsi minua.
- Hän luuli minun tulleen tänne. - Miksi hän niin luuli?
Tuntemattoman naisen kortti...
Ettekö kertonut hänelle sateenvarjovarkaudesta?
- En halunnut. - Miksi ette?
Halusin vain pitää sen omana tietonaan.
Ymmärrän häntä, mutta hänen ei olisi pitänyt tulla tänne. En kuvitellut...
Ja te olitte vain kävelemässä. Kuinka hienoa.
- Oliko? - Tietenkin oli.
Mistä lähditte liikkeelle? Kertokaa tarkemmin.
Menin maanalaisella Wimbledoniin ja söin siellä hiukopalaa.
- Se ei ole hyvää seutua. - Katuvaloja jatkui ikuisuuksiin.
Pääsin lopulta metsään, ja siellä oli hienoa olla.
- Kävelittekö yksin? - Kyllä. En tiedä, missä ja kauanko.
En nähnyt pimeässä kelloani.
Luulisin, että se oli North Downs.
Sitten löysin tien asemalle ja pääsin ensimmäisellä junalla Lontooseen.
- Oliko aamunkoitto kaunis? - Ei.
Se oli harmaa. Ei mitään mainittavaa.
Niin. Harmaa ilta toisinpäin. Tiedän.
Niin. Ja olin liian väsynyt nostaakseni katsettani.
Ei sitä voi sanoa nauttimiseksi, se oli vain siinä pysymistä.
Mitä järkeä on elää aina sisällä?
Sitä mennään päivä toisensa jälkeen samaa rataa-
- samat kaupungin kulmat. Unohtaa, että on muutakin.
Joskus täytyy päästä näkemään, mitä muualla on.
- Niin todellakin täytyy. - Niin.
- Oletteko lukenut Richard Jeffriesiä? - Olen.
- Tai George Borrow'ta, Stonehenge? - Totta kai olemme. Mutta...
No?
Olen käyttänyt ystävällisyyttänne hyväksi liian kauan.
Kiitos teestä. Minun on lähdettävä.
- Miksi teidän on lähdettävä? - Tulettehan toki toiste?
"Ruthille Henryltä rakkaudella 15. hääpäivän muistoksi"
- Kuulehan, Helen... - Niin?
Pitäisikö meidän seurata herra Bastia?
- En tiedä. - Pitäisikö yrittää?
Hyvää päivää. Luulinkin tunnistaneeni äänenne. Mitä te täällä?
Siitä on aikaa kun näimme, herra Wilcox.
Olimme vain ihailemassa auringonpaistetta.
- Kertokaa kuulumisenne. - Meillä oli mukava iltapäivä.
Kuulumme lukupiiriin, jossa keskustellaan.
Tänään aiheena oli rahan lahjoittaminen. Hyvin kiinnostavaa.
Kuulostaa erikoiselta ajanvietteeltä.
Kunpa Evie harrastaisi sellaista. Hän kasvattaa terrierejä.
Kuvittelemme kehittävämme itseämme. Se lienee teistä turhaa.
On hyvä kehittää debatointitaitoja. Aiheella ei ole väliä.
Emme väitä vastaan. Herra Wilcox voi osallistua.
Hän tuntee köyhät ja tietää, mitä tehdä heille.
Tapasimme nuoren miehen, joka on selvästi hyvin köyhä-
- mutta tähtää korkeammalle. Hän tuli keskustelussa esille.
- Minkä alan mies? - Virkailija.
- Missä yhtiössä? - Muistatko sinä, Helen?
Porphyrionin palovakuutus.
Miten häntä pitäisi auttaa?
Pitäisikö antaa 300 puntaa, kuten Margaret tuumi?
Pitäisikö perustaa kirjastoja?
Minusta hänelle voisi antaa jotain joka vuosi kesäksi. Mutta vaimo...
Neiti Schlegel, sukupuolenne ei kykene ratkaisemaan sitä.
- Miksi ei? - Helen, älä ole epäkohtelias.
- Olenko? Anteeksi. - Ei se haittaa. Minun neuvoni on-
- että ystävänne kannattaisi hankkiutua pois Porphyrionista pian.
Miksi?
En olisi saanut kertoa, mutta satun tietämään-
- että se kaatuu ennen pääsiäistä.
Porphyrion on huono. Älkää kertoko, että sanoin. Se ei kuulu rinkiin.
- Emme kerro. - Emme edes ymmärrä sitä.
Se on vakuutusyhtiöiden yhdistys.
Luulin, ettei vakuutusyhtiö voi tehdä konkurssia.
Porphyrionin jälleenvakuutus on heikkoa.
- Herra Bastia täytyy varoittaa. - Niin. Kiitos, herra Wilcox.
- Asutteko yhä Wickhamissa? - Muutamme toukokuussa.
Ikävää. Me ostimme asunnon Ducie Streetiltä.
Ja talon Shropshiresta, Oniton Grange.
Onko Oniton tuttu? Tulkaa kylään.
Se on kaukana kaikesta, Walesiin päin.
- Entä Howards End? - Se on vuokrattu.
En osaa kuvitella Howards Endiä tai Heltonia ilman teitä.
Olisin pitänyt niin hienon talon suvulla.
En aio myydä sitä.
- Mutta te ette ole siellä. - Vuokralainen, herra Bryce, on hyvä.
Charles vaimoineen asuu lähellä.
- Oletteko te käynyt siellä? - En ole.
Ette. No...
Pyytäkää Evietä käymään Wickhamissa.
- Emme asu siellä kauan. - Kaikki muuttavat.
- Näkemiin. - Näkemiin.
Hyvä herra Bast, voisitteko tulla teelle huomenna?
Tapaisimme mielellämme. Ystävällisin terveisin, Helen Schlegel.
- Miten viihdytte työssänne? - Työssänikö?
Ihan hyvin.
- Te olette Porphyrionilla? - Kyllä, näin on.
Saimme kuulla, että Porphyrionilla menee huonosti. Siksi kirjoitimme.
Eräs ystävämme sanoi, että se on heikosti jälleenvakuutettu.
Hän sanoi, että kannattaisi hakeutua pois.
Hän arveli, että se tekee konkurssin ennen pääsiäistä.
Voitte kertoa hänelle, että hän on väärässä.
Ystävämme, liikemies, oli hyvin varma.
- Hän neuvoi lähtemään. - Hän on menestynyt.
Minua ei haittaa, vaikka asioistani puhutaan.
- Onpa hyvä. - Miehet ovat tahdikkaampia.
Ystävämme on rikas, ja tuntuu tietävän kaikenlaista.
Tuskin hän teitä paremmin tietää.
Se jää nähtäväksi. Kuten Ibsen sanoo: "Asioita..."
Herra Wilcox ja neiti Wilcox.
- Päivää! - Hyvänen aika!
- Toimme pikku kaverimme. - Kasvatin ne.
Tämä on Ahab, ja tässä on Jezebel.
- Tulkaa katsomaan pentuja. - Minun täytyy lähteä.
- Tulkaa toki toistekin. - Ei, en voi.
Tuo on töykeästi sanottu.
Häiritsemmekö me, neiti Schlegel?
- Ette suinkaan, herra Wilcox. - Hyvää päivänjatkoa.
- Helen, mene perään. - Pitäisikö hänen?
- Voinko auttaa? - Ei, kiitos. Olen pahoillani.
Hän on mukava. En tiedä, miksi hän hermostui.
Minne olette menossa?
- Miksi teette minulle näin? - Teillekö?
- Miksi haluatte minun jäävän sinne? - Auttaakseni.
Miksi te auttaisitte minua, enkä minä teitä?
- Koska... - En kaipaa holhousta.
En halua teetänne. Olen tyytyväinen.
- Miksi ette anna olla rauhassa? - Miksi... Mitä te etsitte?
- Annie! Toisitko herra Bastin hatun? - Kyllä, neiti.
- Kun kutsuitte teelle, minä... - Niin?
- Jos tässä on väärinkäsitys... - Se ei ollut hyväntekeväisyyttä.
Toivoimme, että viime sunnuntainen toistuisi.
Ette halua keskustella kirjoista tai musiikista-
- tai muusta, mistä pidän...
En osaa keskustella kepeästi, kuten te. En osaa.
Mutta ne merkitsevät minulle yhtä paljon kuin teillekin.
- Emme keskustele niistä kepeästi. - Pidätte minua koomisena hahmona.
- En suinkaan. - Se ei ole minun.
Annie, toit herra Wilcoxin hatun.
Anteeksi, neiti. Ihan pieni hetki.
- Emme pidä teitä koomisena. - Pidätte.
Pidätte minua pinnallisena, jos puhun kirjoista. Carlylesta tai...
- Ruskinista. - Niin. Tai Dostojevskista.
- Ette välitä Dostojevskista. - Välitän, kyllä, mutta...
Pitääkö kukaan Dostojevskista?
Ainaista huutoa. Ei sivua ilman, että joku pyörtyy.
- Voisinko saada hattuni? - Toki. En tiedä, minne hän...
Esittelisitkö minut tälle herralle, Helen?
- En. Mene pois, Tibby. - Me olemme tavanneet.
En muista sitä.
Oletteko te Megin ja Helenin sosiaalisia kokeiluja?
Oletteko virkailija, joka on naisten politiikkakerhon aiheena?
Ei ole.
En osaa sanoa. Olisi suuri kunnia, jos olisin.
Hienoa. Mikä teidän näkemyksenne suffragettikysymykseen on?
- Työväestön näkemystä ei kuule. - Minulla ei ole.
Teilläkö ei ole näkemystä?
Etsi Annie ja tämän herran hattu.
Jos asuisitte täällä, teillä olisi näkemys. Kaikenlaista hölynpölyä.
Tibby, jos et häviä, minä kiljun.
- Herra Bast, minä... - Kiitos neuvostanne.
- En ole liikemies, kuten ystävänne. - Ei hän ole ystävämme.
Mutta jopa virkailija...
- Ihan turhaa. - Mutta emme ole... Me vain...
- Hattunne, herra. - Annie! Missä ihmeessä viivyit?
Anteeksi. Sekoitin ne ja...
Ei se haittaa.
Neiti Schlegel, minun on parasta nyt mennä.
Kiitos, kun yrititte auttaa minua.
Näkemiin.
Hän oli se nuori mies, jota yritimme varoittaa Porphyrionista.
- Voinko puhua ystävänänne? - Toki.
Eikö teidän kannattaisi olla hiukan varovaisempia?
- Olette liian ystävällisiä. - Todellakin.
Ihmiset käyttävät ystävällisyyttä hyväkseen.
Kun tulin, näin heti, että kohtelette häntä väärin.
Heidät on pidettävä etäällä tai he käyttävät hyväkseen.
Minäpä selitän, miksi pidämme hänestä ja haluamme tavata.
- En voi uskoa, että pidätte hänestä. - Pidämme toki.
- Te ja sisarenne olette... - Haluamme auttaa häntä.
- Helpottaa hänen harmaata arkeaan. - Teette virheen.
- Ja se on suuri virhe. - Todellakin.
- Kuinka niin? - Miehellä on hänen oma elämänsä.
Millä oikeudella päättelette, ettei hän ole menestynyt?
- Koska... - Hetkinen. Ette tiedä hänestä mitään.
Hänellä on omat ilonsa ja harrastuksensa.
Vaimo, lapsia, mukava koti.
En tiedä, miten oman toimistoni virkailijat elävät, enkä oleta.
Mitä tiedätte Lontoosta?
Eilen ihailitte auringonpaistetta Thamesilla nousuveden aikaan.
Vesi on korkeammalla ja aurinko miellyttävämpi-
- koska minä ja muut kapitalistit päätimme-
- vähentää virtausta Teddingtonin padossa.
Vesi on korkeammalla laivausta varten.
Ymmärrän.
Teillä on tapa tehdä kaikesta runoutta.
Jos runous on sitä, mitä sanotte sen olevan-
- miksi sillä ei voisi todistella sellaisten laitteiden käyttöä-
- jotka säästävät miljoonia liikemiehille?
Te näette sivilisaation vain ulkopuolelta.
Pidämme siitä nuoresta miehestä ja näemme hänessä jotain hienoa.
Te olette hyväsydämisiä olioita-
- mutta teidän tulisi olla varovaisempia.
Entä veljenne? Mitä hän sanoo?
- Hänhän on mies. - Katson, minne Helen jäi.
Entäpä tämä?
Helen? Oletko täällä ihan yksin?
- Olen. Hän lähti jo aikaa sitten. - Mitä tapahtui?
Kaikenlaista. Hän on niin monimutkainen. Pidän hänestä.
Tule juttelemaan Wilcoxien kanssa.
Herra W on hyvin huolissaan.
Minä en millään jaksaisi häntä.
Etkö pidä hänestä? Minusta hän on ihastuttava.
- Sinä analysoit häntä. - Sinäkin analysoit herra Bastia.
Kyllä analysoit. Me analysoimme aina ihmisiä.
Kuulostaa ikävältä, kun sanot sen noin.
Tule leikkimään koirien kanssa. Älä puhu Bastista. He eivät ymmärrä.
- Missä te olette olleet? - Katselemassa taloja.
Kunpa löytäisitte jotain.
En jaksa katsella niitä enää. En tiedä, mitä etsin.
Mitä me teemme näille huonekaluille?
Entä isän kirjoille? Aika käy vähiin.
Emme voi lähteä minnekään ennen kuin löydämme talon.
Evie Wilcox kutsuu minut lounaalle sulhasensa kanssa.
"Meillä kolmella olisi varmasti hauskaa."
Kovin ystävällistä häneltä. Ehkä olen arvioinut hänet väärin.
Hän on niin urheilullinen. Ehkä se peittää muut ominaisuudet.
Miksi hän kutsuu minut eikä sinua.
Jospa se on juoni, jolla sinut johdetaan hänen isänsä syliin.
- Sitten ei tarvitsisi etsiä taloa. - Se on totta.
- Menetkö sinä? - Täytyyhän minun.
Urhea Meg.
Sanoinko, että isä ehkä liittyy seuraamme?
Tuolla hän onkin!
Ajattelin, että tulen, jos voin.
Kun kuulin Evien aikeista, varasin pöydän.
Kultainen sääntö. Ja anna tippiä. Se on mottoni.
Tiedän, ettet halua istua isäsi vieressä, Evie.
Tulkaa te tänne, neiti Schlegel.
Kuinka keskustelukerhossanne sujuu?
Aiheuttavatko virkailijat huolta?
- Talot. Tiedättekö yhtään? - En.
Meidän on löydettävä uusi koti. Minä en ole löytänyt.
- Percy, tiedätkö sinä sopivaa? - En taida tietää.
- Sinusta ei ole mihinkään. - Vai ei! Kuunnelkaa nyt.
- Ei mihinkään. Älä viitsi. - No, ei ole.
- Otatteko gruyerea vai stiltonia? - Gruyerea, kiitos.
- Stiltonia. - Herra Cahill?
- Olisiko teillä goudaa? - Ei tietenkään. Hän ottaa stiltonia.
Ottakaa mitä haluatte. Älkää antako Evien pompotella.
- Miten olisi Altenburger Ziegenkase? - Anteeksi?
Altenburger Ziegenkase. Saksista, tai Thuringenista.
Se muuttuu pehmeäksi lämmössä, mutta on erinomaista.
Hienoa, neiti Schlegel!
- Otan gruyerea. - Kiitos.
- Tuletteko Hippodromelle? - En. Jatkan talojahtiani.
Tulkaa toki. Siellä on upeaa.
Siellä lasketaan yli tuhat kuutiota vettä-
- joka pyyhkäisee koko hääväen mennessään.
- Se olisi hienoa. - Kuulemma hyvin realistista.
Miksi panna Aimee Roberts lavalle ja huuhtoa hänet sitten pois?
Miksi syödä juustoa Simpson'silla?
Näettekö, miten hän nälvii?
- Miten viihdytte? - Ducie Streetilläkö? Ihan hyvin.
- Tarkoitin Howards Endiä, tietenkin. - Kuinka niin?
Voisitteko vuokrata sen meille?
Emme voi. Sopimus on kolmeksi vuodeksi.
Voitteko auttaa? Etsimme pientä taloa, jossa paljon isoja huoneita.
Kunpa voisin. Annan neuvon.
Päättäkää alue ja hinta, ja pitäkää siitä kiinni.
Siten minä sain Ducie Streetin ja Onitonin talot.
Päätin, että haluan juuri sinne.
Kiitos, herra Wilcox. Tulkaa lounaalle herra Eustace Milesin luo.
Inhoaisitte sitä. Se on täynnä proteiineja ja väki tulee-
- ja kehuu hienoa auraanne. - Mitä?
Epäilen herra Wilcoxin suunnitelleen sen.
- Ihanko totta? Heitin sen vitsinä. - Kun pohtii... Pidin rouvasta paljon.
Hän oli todella erinomainen ihminen. Sinäkin ajattelet niin.
Hän pitää minusta sinua enemmän.
No, se puhuu hänen puolestaan.
Tulisin sinun ja herra Wilcoxin kanssa lounaalle Eustace Milesiin?
- Oletko hullu? - Kutsuisin hänet.
Hän lupasi tulla ja syödä proteiineja.
Tarvitseeko sinun iässäsi vielä esiliinaa?
- Hämmästyt ehkä, mutta olen vasta 28. - Todellakin.
Pidät minua vanhapiikana.
En voi lounastaa leskimiehen kanssa yksin.
Jos et lähde mukaan, en voi kutsua häntä.
Hyvä on sitten.
Tämä on kammottavaa.
Mitä te tuumitte, herra Wilcox? Sanoinhan, että inhoaisitte.
Se ei maistu kaikille, mutta sen tiedetään olevan terveellistä.
Neiti Schlegel, uskotteko yliluonnolliseen?
Auroihin ja astraalialuksiin?
- Tuo on liian suuri kysymys. - Ei suinkaan.
- Kuinka niin? - Koska vaikka en uskokaan auroihin-
- ja teosofia on sekavaa... - Jotain voi olla.
Ei edes niin. Se voi olla väärä suunta. En osaa selittää.
En usko näihin, mutten halua sanoa, etten usko.
Tämä menee hiukan yli ymmärrykseni.
Puhutteko näin toimistomiehenne kanssa?
Pyrin puhumaan aina samoin.
En sovita puheitani seurani mukaan.
Sellainen saattaa auttaa eteenpäin, mutta se ei ravitse.
Jos tekee niin alemmille luokille, he tekevät samoin.
Sitä pidetään kohteliaisuutena, vaikka se on vain tärkeilyä.
Ystävämme Chelseassa eivät näe sitä niin. Heistä kaikkein...
Myönnätte, että on olemassa rikkaita ja köyhiä.
Jos vauraus jaettaisiin tasaisesti, pian olisi taas rikkaita ja köyhiä.
- Sosialistit eivät tiedä sitä. - Minun sosialistini tietävät.
Myönsitte asioita, joista olen samaa mieltä.
Tiesitteko, että tämän nimi on Reform Food?
Eikö ole kammottava nimi?
Otatte tämän turhan vakavasti, herra Schlegel. Kaikkea voi kokeilla.
- Ei tätä. - Minusta tämä on hyvää.
Tämä on todella aika hyvää.
Hyvä neiti Schlegel...
Pitäisikö meidän lähteä rannalle välillä?
Tulkaa toki. Lontoo on epäterveellinen paikka.
Herra Wilcox kertoo, että suunnitelmiin on tullut muutos.
- Kuka? - Herra Wilcox.
- Evien avioitumisen takia... - Ei kai sinun Wilcoxit?
- He ovat Megin nykyään. - Eiväthän.
Evien avioliiton vuoksi päätin antaa Ducie Streetin vuokralle-
- "...vuosivuokralla." - Ducie Streetillä.
"Jos vuokra on teille sopiva, ilmoittakaa heti..." Alleviivattuna.
- "...milloin mennä sinne." - Hän on rakastunut.
Kirje on hyvin asiallinen. Miksi hän olisi?
- Miksi ei olisi? - Et kai nai vanhaa miestä?
- Onko Margaret menossa naimisiin? - Miksi en?
- Et kai sentään. Laskin leikkiä. - Eikö minulle kerrota?
Ei ole mitään kertomista. Hän on osoittanut huomiota...
Kammottava ajatus. Hän on epäinhimillinen peto.
Ei ole. Olisit nähnyt hänen syövän proteiininsa.
Hän oli erittäin kiltti. Olin ylpeä hänestä.
- Se oli rankkaa. - Herra Wilcoxista. Anteeksi.
- Mitä minä sanoin? - Et mitään, Juley-täti.
Haluan vain löytää meille kodin.
- Miten minä sinua estän? - Et estäkään.
No, lapset. Mitä me teemme? Tiedätte Ducie Streetin.
Sanonko hänelle kyllä vai ei? Tibby? Haluan kuulla näkemyksenne.
- Sano ei. - Sano kyllä.
Hyvä on sitten.
Ystävällistä, mutta se ei ole sopiva.
- Eli päätitte kieltäytyä. - En täysin.
Toivottavasti hän ei epäröi.
En aio unohtaa Schlegeleitä pian.
He ovat valloittaneet isäni, puutun siihen.
On kurjaa jättää kotinsa. En muista mitään ennen sitä.
Helen ja Tibby syntyivät siellä.
- Tekin olette yksinäinen. - Kammottavan.
- Kirjoitathan minulle? - Kirjoitan. Lupaan sen.
Hän on nyt entistä köyhempi meidän takiamme.
Helen, meitä tai Porphyrionin johtajia ei voi syyttää siitä.
- Ei se ole kenenkään syytä. - On minun.
Minä en halua halveksua heitä, joiden selkänahasta saan elantoni.
Ainoa yhteys. Siinä koko saarnani.
Suomennos: www.sdimedia.com